Иван Вазов
Копнежи

chitanka.info

Грохотен[1] грохот издава

Искър го плиска шумлив.

Сам до реката в морава

слушам им говора див:

„Искъре — чуката дума, —

векове как се тъй лейш,

дълъг и весел ти друма:

вечно пътуваш и пейш.

Всеки ден, час и минута

в нови картини блестиш.

Зла е съдбата ми люта:

аз съм скован — ти летиш!

Жаден съм, ох, за движенье,

жаден за вечний бяг твой.“

Искър минува и стене:

— Ох, а пък аз — за покой.

Своге, юли

[1] Връх при Своге, до Искъра ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.